www.HoundDawgs.org
Hvis I skal blinke, så gør det nu.
Vær opmærksomme på alt, I hører og ser, -
- uanset hvor usædvanligt, det måtte forekomme.
Og husk, -
- hvis I bliver nervøse, hvis I kigger væk, -
- hvis I glemmer noget af det, jeg fortæller jer, -
- bare et øjeblik, -
- så vil vores helt ganske sikkert dø.
Han hedder Kubo.
Han bedstefar stjal noget fra ham.
Men det er det mindste af det.
KUBO - Den Modige Samurai
Hej, Kubo.
Hvordan gik det i dag?
Det var et godt publikum.
Jeg fik 50 øre og en fnugbold.
Det er ret godt fnug.
Hvad er dine planer for i dag?
Du ved, det sædvanlige.
- Uhyrer? - Selvfølgelig.
Er der plads til en ildspyende kylling?
Kyllingen igen?
Kyllingen er sjov.
Lidt komik for at give ligevægt.
De vil kaste penge efter dig. Jeg ved det.
De vil kaste noget efter dig. Jeg ved ikke hvad.
Godt. Jeg vil prøve at gøre det.
Planlægger du at afslutte historien denne gang, unge man?
Hvis I skal blinke, så gør det nu.
Vær opmærksomme på alt, I hører og ser, -
- uanset hvor usandsynligt, det måtte forekomme.
Og husk, -
- hvis I bliver nervøse, hvis I kigger bort, -
- hvis I glemmer noget af det, jeg fortæller jer, -
- bare et øjeblik, -
- så vil vores helt ganske sikkert dø.
Hanzo var en mægtig samurai, men han var alene.
Han familien var blevet taget fra ham, hans kongerige lå i ruiner, -
- og hans hær var blevet ødelagt af den frygtede Månekonge.
I husker måske, -
- at Hanzo var i De Fjerne Lande på jagt efter en magisk rustning.
Det eneste våben i hele verden, -
- der kunne beskytte ham mod Månekongens magt.
Rustningen bestod af tre dele.
- Den første... - Jeg ved det!
Det uknækkelige sværd.
Den anden...
Brynjen, som var -
- uigennemtrængelig.
Uigennem-trækkelig!
Ja!
Og endelig, det tredje våben, den sidste del af rustningen...
Det ved jeg. Vælg mig!
Den usårlige hjelm!
Før Hanzo kunne finde rustningen -
- og forene stykkerne, og afsløre deres sande kraft, -
- blev han angrebet af Månekongens uhyre.
Ja!
Dræb kyllingen! Flå den i småstykker.
Du gode.
Hanzo var fyldt med vrede.
Han sjæl plaget af sorg over familien, der var blevet stjålet fra ham.
Til sidst kom vores helt ansigt til ansigt med sin nemesis.
Månekongen.
Så sørg for at komme tilbage i morgen.
Hvad! Hold nu op!
Folk kan lide slutninger.
Hvor skal du hen?
Nej, du må ikke... Du må ikke gå!
Kubo.
Ja, mor.
Jeg er her.
Er du sulten?
Og selvom han dårligt kunne se en hånd for sig, -
- kæmpede Hanzo og hans hær af loyale samuraier sig gennem snestormen.
Og så pludseligt som den var kommet, -
- forsvandt stormen igen.
Hanzo sukkede af lettelse, for han var hjemme.
Hans fæstning?
- Billeklanens slot! - Ja.
På grænsen til De Fjerne Lande, -
- skjult fra Månekongen ved hjælp af stærk magi.
Hvad skete der, da han kom til slottet?
Da hvem kom til slottet?
Hanzo! Min far!
Var Hanzo på slottet?
Han...
Giv mig et øjeblik. Jeg er...
Nej.
Det er væk. Jeg kan ikke...
Jeg er ked af det.
Måske ville jeg kunne huske en anden historie.
Hvordan var far?
Det er nemt.
Hanzo var en mægtig kriger, dygtig med sværd og bue.
Nej, hvordan var han virkelig?
Når han ikke kæmpede, når han var sammen med os.
Han var ligesom dig.
- Ligesom mig? - Ja.
Stærk, og kløgtig, og sjov, -
- og meget flot.
- Mor. - Hold nu op.
Glem aldrig, hvor meget han elskede dig.
Han døde, mens han beskyttede os.
- Dræbte Månekongen... - Din bedstefar.
Dræbte bedstefar og dine søstre virkelig min far?
Det kan ikke være sandt, vel?
De er familie.
Nej, de er uhyrer.
Bedstefar og mine søstre stjal dit øje.
De må aldrig finde dig igen. Aldrig!
Du må altid skjule dig for nattehimlen, -
- ellers finder de dig og tager dig fra mig.
Lov mig, du aldrig vil lade det ske.
Lov mig det!
Vær ikke ked af det.
Kubo?
Husker du, hvad du må gøre?
Husker du?
Altid have dig hos mig, hr. Abe.
Og?
Altid have fars dragt på.
Ja.
Og der er én ting til.
Aldrig blive ude efter mørkets frembrud.
Husker du?
- Ja. - Dygtig dreng.
Sengetid.
Mor, vågn op. Du drømmer.
Nej.
- Kubo, er det dig? - Ja, mor. Jeg er her.
Hvad er der sket med dit øje?
Papirdreng!
Her!
Kom.
Kom og sid ved siden af mig. Jeg har et godt sted til os her.
Hvad synes du?
Jeg er er stadset ud til den store dag.
Jeg elsker virkelig festivalen.
Det er en festlig tid.
Det er synd, du aldrig bliver ude efter solnedgang.
Der er fyrværkeri, og sang, og dans, og fest selvfølgelig.
Men det bedste af det hele...
Ser du de lamper og altre?
Vi bruger dem til at tale med vores kære, som efterlod os.
Vi lytter til deres historier, -
- og leder dem sikkert tilbage til det salige, rene land.
Virkelig? Talte du med nogen?
Ja. Med min mand.
Hans stemme var så klar og høj som den, du bruger til dine historier.
I 72 år sagde han aldrig noget.
Nu hvor han er død, vil han ikke tie stille.
Har du én, du gerne vil tale med?
Ja, meget.
Hvorfor gør du det så ikke?
Skal jeg ikke have en lampe?
Du kan garanteret lave en flot en -
- med dit papirfoldning.
Kan du se, -
- jeg er ikke kun smuk, vel?
Skynd dig så.
Afsted! Der er stadig tid, før det bliver mørkt.
Kom så afsted.
Sæt lampen på alteret.
Godt.
Hvad gør vi så nu, far?
Nu beder vi.
Vi beder hendes ånd beære os med sit lys.
Bedstemor, beær os...
Sagte.
Hej, far. Jeg håber, du har det godt.
Jeg mener, jeg ved, du er død, men jeg håber, alt er i orden.
Se, det er din dragt.
Mor siger, den vil passe mig en dag.
Hun siger, du var en stor leder, som døde, mens du beskyttede mig.
Du reddede et af mine øjne.
To ville have været bedre, men tak alligevel.
Far, jeg er bekymret for mor.
For hver dag glider hun længere væk.
Hun taler meget om dig, men...
Jeg ved ikke.
Jeg tror ikke, hun husker, hvad der er virkelighed mere.
Jeg ved ikke, hvad der er virkelighed mere.
Jeg ville bare ønske, du var her, -
- så jeg kunne tale med dig, se dig, finde ud af, hvad jeg skal gøre.
Far, hun er her! Bedstemor er her!
Nu er det tid til den sidste del.
Vi må hjælpe hende med at finde tilbage til åndeverdenen.
Men hun er lige kommet.
Kom.
Far? Hallo?
Når som helst det passer.
Godt!
Jeg har alligevel ikke brug for dig.
Kubo.
Jeg er ked af det.
Kubo.
Lille dreng.
Hvad er der sket med dit øje?
Hvem er du? Hvordan kender du mit navn?
Vi er din familie.
Din mors søstre.
Og vi har ledt efter dig så længe.
Det er dejligt at møde dig.
Ansigt til ansigt.
Kom, Kubo. Kom til dine tanter.
Du behøver ikke være bange.
Vi skal bare bruge dit andet øje.
Din bedstefar beundrer det meget.
Hjælp!
Hjælp mig, en eller anden!
Hjælp! Pas på!
Løb!
Vi er her. Din familie er kommet efter dig.
Kubo.
Mor.
Du må finde rustningen. Det er din eneste chance.
Husk det.
Mor! Nej!
Mor!
Kubo.
Kubo!
Kan du høre mig?
Jeg sagde, din mor er væk.
Din landsby er ødelagt. Brændt ned.
Vi landede her i De Fjerne Lande.
Dine fjender er ikke langt væk.
Vi må finde ly, før din bedstefar kommer.
Vi må gå nu.
Kom så, op med dig.
Når vi er indenfor, -
- får du måske lyst til at klage over lugten.
Husk, min lugtesans er ti gange stærkere end din.
Jeg kan se, du har spørgsmål.
- Hvem... - Du får tre.
Jeg har vist flere.
Tre, men først skal du spise.
Hvorfor kun tre?
- To tilbage. - Hvad?
Jeg forstår ikke, hvad der sker!
Hvem er du?
Kan du ikke genkende mig?
I alle disse år skulle du have mig hos dig.
Nu ved du hvorfor.
Men du var en lille træfigur.
Du var så stor.
Jeg kaldte figuren "hr. Abe."
Havde jeg været i live, ville jeg måske være fornærmet.
Hør her, din mor brugte det sidste af sin magi til at redde dig -
- og vække mig til live.
Her. Drik.
- Det lugter. - Alt herinde lugter.
- Drik. - Jeg vil ikke have det.
Jeg sagde drik det.
Du er vist en ondskabsfuld abe, ikke?
Jo, jeg er. Det var tre.
Dine spørgsmål er opbrugt, så bare lyt.
Jeg er her for at beskytte dig.
Og det betyder, du må gøre, som jeg siger.
Hvis du ikke spiser, bliver du svag.
Hvis du er svag, bliver du langsom.
Hvis du er langsom, dør du.
Det er for varmt.
Drik.
Undskyld.
Du må hellere begynde at tage det her alvorligt.
Det er virkeligt. Det er ikke en historie.
De tingester, dine tanter, de bliver aldrig sultne.
De sover aldrig.
De finder dig.
Og hvis vi ikke er forberedt, -
- vil de dræbe mig og tage dit andet øje.
Hvad skal vi gøre?
Vi skal finde rustningen.
Kun den kan beskytte dig.
Så det er virkeligt. Virkelig virkeligt.
Bare rolig. Jeg beholder den ikke.
Jeg hev det af hendes hoved.
Det var ikke med vilje.
Din mor var meget stærk.
Hun velsignede din dragt, -
- så da nøden var størst, ville de flyve bort med dig.
Hun brugte det sidste af sin kraft på at vække mig til live.
Dette armbånd, hendes hår, det er et minde.
Og minder er kraftfulde.
Tab det aldrig.
Ét spørgsmål til?
- Det sidste. - Ved du, hvor den er?
Rustningen?
Nej, det gør jeg ikke.
Læg dig så til at sove.
Godnat, Abe.
Kubo.
Du snakkede i søvne.
Du kaldte på din far i drømme, -
- og så fløj papiret ud af din taske og foldede sig til -
- ham.
Han har stået der i timevis og bedømt os i stilhed.
Jeg tror ikke engang, det er ægte origami.
Jeg er sikker på, at der er blevet brugt en saks.
Hjemme i hulen gjorde min mors drømme sådan, -
- og papiret foldede sig altid ud igen om morgenen.
Hvad er nu det?
Hvad gør du?
Det er vist sådan, min far svarede mig.
Jeg fristes til at sige, at betro din skæbne til en lille papirmand -
- virker som en dårlig idé.
Men det er den bedste dårlige idé, vi har.
Du bliver stærkere.
Du skal ikke være så selvtilfreds.
Vi bliver stærkere, verden bliver farligere.
Livet har en sjov måde at balancere tingene.
Har du nogensinde noget opmuntrende at sige?
Jeg opmuntrer dig til ikke at dø.
"Jeg opmuntrer dig til ikke at dø."
Myg. Så irriterende.
Det var ikke mig, jeg sværger.
Man kan løbe tør for papir, såvel som tålmodighed.
Jeg bad dem ikke om at gøre det.
Anden gang.
I det mindste ikke direkte.
- Jeg følte det, men... - Magi skal ikke være nemt.
Du må lære kontrol.
Koncentrer dig om, hvad du laver, og husk altid, -
- provoker ikke aben.
Træd forsigtigt. Det her er ikke en af dine historier.
Hvordan ved du det? Måske er det.
Og jeg er den tapre helt, og du er den ondskabsfulde abe.
Helte kommer og går.
Hvert øjeblik kunne noget skrækkeligt komme ud af den blå luft og...
Abe!
Kubo!
Vent.
Han ville ikke gøre mig fortræd.
- Han ville bare have... Hanzo. - Hanzo?
Hanzo.
Jeg tror stadig, jeg vil dolke ham.
Hvorfor antager du altid det værste?
Undskyld mig for ikke at stole på dette kæmpe, piggede insektmonster, -
- som lige har kidnappet dig.
Hanzo. Ja, jeg husker ham.
Han var vist min herre.
Hvad sagde du?
Vi havde et samurai-våbenskjold.
Har du set det her våbenskjold før?
Det er et mirakel.
Du har vores dragt.
Du bærer vores dragt!
Hvorfor bærer du vores dragt?
Han skal ikke besvare dine spørgsmål.
Hvem er du?
For mange år siden blev jeg forbandet.
Fanget i denne forbandede tilstand.
Dømt til at vandre omkring i De Fjerne Lande.
Forbandet eller for-bandet.
Ingen kammerater, ingen mester.
End ikke et minde om den ædle kriger, jeg engang var.
Var du menneske engang?
Ikke et hvilket som helst menneske.
En samurai.
Jeg mener, det er jeg ret sikker på.
Se, jeg havde udstyret.
Jeg er enten samurai eller også en elendig samler.
Uanset hvad, i mit bryst banker der et krigerhjerte.
Hvordan kan du være sikker på noget, hvis du ikke har nogen hukommelse?
Fordi jeg får glimt.
De fremkaldes af ting, jeg finder på mine rejser.
Nogle gange er det en lyd.
Eller en lugt.
- Du får vist mange glimt. - Minderne falmer.
Alt, der er tilbage, er fornemmelsen af, at jeg engang var en del af noget større.
Må jeg fortælle ham det?
Jeg tror ikke, det er en god idé.
- Han har ret til at vide det. - Absolut ikke.
- Men... jeg... - Ikke noget "men." Nej!
- Hvad? Sig, hvad det er? - Hanzo var min far.
Kubo!
Det her er et mirakel.
Jeg har fundet min herres søn.
Prøv ikke på det.
Uanset hvorfor I er her, uanset hvad I søger, -
- er det nu også min søgen.
Jeg vil slutte mig til jer og ofre mit liv for jer hvis nødvendigt.
Vil du?
Hvad? Tror du, det er muligt?
Jeg ved, hvordan det er med disse ting. Folk dør hele tiden.
De dør som fluer. Det er ligegyldigt.
For jeg føler, at dette er min skæbne.
Nej, det er ej!
Vi kan ikke stole på noget, du siger, for du kan ikke stole på noget, du siger.
Vi ved ikke noget om dig.
Du sagde det selv. Vores søgen er svær.
Selv en forbandet samurai uden hukommelse, der ligner et insekt, -
- kunne være til nytte.
Ja, jeg er sikker på, jeg kunne være til nytte.
- Uundværlig. - På hvilken måde?
At fyre en pil ind i en væg er ikke ligefrem...
Imponerende.
Det er første gang, jeg nogensinde har gjort det.
Bare fortæl mig, hvad vi søger, -
- så skal jeg hurtigt demonstrere mine mange uundværligheder.
Det er en lang historie.
Jeg lytter. Jeg lover, jeg end ikke vil blinke.
Faktisk tror jeg ikke, jeg kan blinke.
- Har jeg øjenlåg? - Godt.
Gå, mens du taler. Hanzo har fundet en vej.
Plejede du at være en legetøjsabe?
Jeg kan ikke se, hvordan den del af historien er vigtig.
Jeg havde hende i min lomme. Hun var kun så stor.
- Godt, det er nok. - Lillebitte.
Og hun hed "Hr. Abe."
Jeg var ikke et stykke legetøj, jeg var en figur.
Selvfølgelig var du det.
Det ser ikke godt ud.
Rør ikke ved noget.
Han gjorde det.
Okay.
Nej.
Jo.
Se.
Det uknækkelige sværd.
Det kan være en fælde.
Tillad mig.
Er det ikke en fælde, hvis du gør det?
Sniger er mit mellemnavn.
Du har end ikke et fornavn.
Bare rolig, jeg klarer det.
Den mægtige Bille har sejret!
Jeg klarer det ikke.
- Jeg klarer det ikke! - For pokker da!
Jeg påkalder Det uknækkelige sværd!
Det knækkede.
Var det bare håndtaget eller...
Jeg er lidt skuffet over det magiske sværd.
Det er ikke det rigtige sværd, din idiot!
Se!
Sværdet! Det er i hans hoved.
Vi to har et uafgjort mellemværende, knokkelmand.
Fordi han er lavet af knogler.
Du er pinlig.
Det her er problematisk.
Ikke flere pile!
Fod!
- Kan du flyve? - Åbenbart, ja!
Er du sikker på, det ikke er Det ufindelige sværd?
Jeg har vist fundet det!
Kan nogen give en hånd?
Er der andre?
Kubo!
- Kubo! - Abe!
- Nej! - Kubo!
Ja!
Gudskelov, det er overstået.
Alt bliver sort.
Så åbn dine øjne.
Jeg kan ikke mærke mine vinger.
Du vidste ikke, du havde dem, for fem minutter siden.
Hold op med at vride dig.
Her.
- Føles det bedre? - Ja. Lidt til venstre.
Lidt længere nede.
Lige der. Det er godt.
Vent, du er rar mod mig.
- Sig det ikke til nogen. - Vi klarede det, Bille.
Vi fik fat i sværdet.
Læg det, det er skarpt.
Godt, vi er færdige her. Op med dig.
- Vi skal gå langt. - Er du seriøs?
Jeg er altid seriøs.
Skal I to skændes igen?
Selvfølgelig ikke. Vi har en voksen samtale.
I skal skændes igen.
Bare gå derover og leg med noget.
Ikke det.
Dette er Langesø.
Vi kan ikke gå rundt om den. Vi må svømme over.
Jeg kan bære Kubo.
"Bære Kubo." Er det din bedre idé?
Hør her, jeg værdsætter virkelig din hjælp.
Men hvad angår drengen,
- ved jeg bedst. - Virkelig?
Og det bedste er ikke at tage imod idéer fra en talende kakerlak.
Det skulle komme fra en talende abe.
Jeg kan stadig høre jer, at I ved det.
Så spil højere.
Samtalen er forbi. Aber svømmer ikke.
Det er i orden. Du kan bare abe efter.
Hvor længe har du ventet på at sige det?
Lige fra jeg mødte dig.
Hvad voksen-samtalede vi egentlig om?
Du er totalt latterlig.
Latterlig!
At krydse søen er en latterlig idé.
Det er ikke din fejl. Der er ingen fornuft tilbage i dit hoved.
Det er fornærmende.
Jeg ved måske ikke alt...
- Noget. - Noget.
Men jeg ved, Kubo kan mere, end du tror.
Du er en lille smule overbeskyttende.
Jeg er meget overbeskyttende.
Det er mit job at sørge for, at Kubo er sikker, og det der er ikke sikkert.
Du... Du er ikke sikker.
Kubo er kun et barn.
Et meget talentfuldt barn. Han har lige reddet vores liv.
Ja, han har store kræfter, men han har stadig meget at lære!
Hvad?
Han lærer hurtigt.
Vidste du, du kunne gøre det?
Blærerøv.
Godt, tag en dyb indånding.
Tøm dit sind.
Den del klarer jeg vist.
Træk langsomt tilbage. Sådan.
Luk det ene øje. Den del klarer du vist.
Koncentrer dig om, hvad der er direkte foran dig.
Lad alt andet forsvinde.
Og giv slip!
- Jah! - Perfekt skud!
Perfekt skud!
Ikke dårligt.
Hvordan vil du få fisken ind i båden, så vi kan spise den?
Jeg sagde, jeg ville lære ham at skyde, ikke at fiske.
Det lærer jeg ham i morgen.
Giv mig den.
Langfingrede abe.
Prøv så.
Træk tilbage og...
Et reb.
Det er en ret god idé.
Og du er ikke en dårlig bueskytte.
Nu opfører I jer mærkeligt.
Vi har brug for noget at skære det her med.
Det uknækkelige sværd.
Skal du absolut lege med din mad?
Ja.
Hvad er der i vejen?
Du opfører dig, som om du aldrig har spist sammen med en abe og en bille før.
Jeg har aldrig spist sammen med nogen før.
Spis så. Du har brug for energi.
Og det her er meget bedre end hvalsuppe.
Et spørgsmål.
Hvordan var du, før du begyndte din heroiske søgen?
Jeg tog mig af min mor for det meste.
Og jeg fortalte historier -
- om mægtige krigere, som søgte hævn, med kampe, og uhyrer, og magi.
Jeg var ret god til at fortælle dem.
Men ikke så god til at afslutte dem.
Nogle gange fortalte jeg min mor historier om små ting.
Som at slå smut med sten på floden eller fange ildfluer i morbærmarkerne.
Og når jeg fortalte de historier, var hendes øjne for det meste klare.
Jeg vidste, hun så mig.
Virkelig så mig.
Jeg kunne også se hende.
Hendes virkelige selv.
Hendes ånd, der prøvede at kæmpe sig vej ud.
Det var smukt.
Ved du hvad?
Da du bare fortalte historier, før du tog ud på dette store eventyr, -
- var du også en helt.
Vi må styre ind mod kysten.
Finde et skjulested og...
Den anden del af rustningen.
Brynjen.
Er den dernede?
Okay, den klarer jeg.
- Vent. - Nej, bare rolig.
Biller kan holde vejret under vandet i meget lang tid.
Hvad? Siden hvornår?
Det er velkendt.
Så du husker intet, bortset fra at biller svømmer?
Er det alt, hvad der sidder fast?
Nej.
Min mor fortalte mig en historie om Langesø.
Der er noget under vandet.
Ja?
Hvilken slags noget?
En have med øjne, som stirrer ind i din sjæl.
De viser dig hemmeligheder, ting som skal få dig til at blive nede hos dem.
For evigt.
Godt.
Så ser jeg ikke nogen i øjnene, -
- selv hvis jeg er meget oprigtig.
Du vil savne mig.
Vær forsigtig.
Han leder efter rustningen ligesom sin uforskammede far.
Ja, søster.
Vi må sikre os, at han ikke finder de manglende dele.
Abe, jeg tror, han er i vanskeligheder.
Vi burde hjælpe ham.
Dine tanter er stadig derude. Jeg er ked af det.
Men vi må styre mod kysten.
Kubo!
Kubo.
Se bare.
Jeg kommer for at fiske, og alt, jeg fanger, er en stinkende abe.
Hvor ynkeligt, at dette snavsede væsen er alt, der er tilbage af min søsters magi.
Dette snavsede væsen flår dig i småstykker.
Kubo.
Kubo?
Jeg har knust væsner, der kunne bære denne verden på en negl.
Denne sejr bringer mig ingen ære.
Forestil dig, hvordan du vil føle det, når du taber.
Jeg har kun følt ét tab.
For 11 år siden mistede jeg min søster.
Hun forelskede sig i et fjols og forrådte vores far!
Hun var en utaknemlig kujon!
Hvem er en kujon nu?
Jeg har den!
Hvad er der sket? Hvor er Kubo?
Dyk ned igen! Han er i vanskeligheder!
Forstået.
Mor.
Det holder aldrig op med at forundre mig, -
- at væsnerne hernede kæmper så hårdt kun for at dø en anden dag.
Hernede er der dage, der er værd at kæmpe for.
Intet hernede er værd at kæmpe for!
Det, der skete med min søster, er ynkeligt.
Jeg så op til hende. Hun var så stærk.
Men kærlighed gjorde hende svag.
Nej!
Den gjorde mig stærkere.
Herovre.
Øjnene...
Det var øjnene.
De havde sat ham i trance.
Nej.
Kom nu.
Vågn nu op!
Jeg beder dig, vågn op.
Det skal nok ordne sig.
Jeg er her.
Jeg er lige her.
Jeg så...
Hvad så du?
Jeg så...
Mor.
Min søn.
Så du ligner mere din far?
Du stirrer.
Lad mig gætte. Du har spørgsmål.
- Hvorfor... - Jeg begynder.
Første spørgsmål. Hvis jeg er Bille, og du er Abe, -
- hvorfor hedder han så ikke "Dreng?"
Du godeste.
Spørgsmål kan vente.
Vi må sove.
Fortæl os din historie, så kan vi sove.
Vil du ikke nok?
Okay.
Måske kan du hjælpe mig.
Den aften, jeg mødte din far...
Mor.
Mine søstre og jeg tog til Knogletemplet for at dræbe Hanzo.
Nå, ja.
På Månekongens bud -
- var mine søstre og jeg kommet ned fra nattehimlen -
- og havde dræbt mange ædle krigere.
Din bedstefar fortalte os, -
- at enhver, der fandt den magiske rustning, -
- ville blive for mægtig og blive en trussel mod himlen.
Den aften ankom jeg til templet før mine søstre.
Og der var han, den mægtige Hanzo.
"Du har krænket min far," sagde jeg til ham.
"Nu må du dø."
Ja, det er lige din stil.
Bille.
Vi kæmpede.
Hanzo var stærk.
Men så stoppede han.
Han så mig i øjnene og sagde fire enkle ord.
De ord ændrede alt.
"Jeg elsker dig,
"Abe?"
"Du er min søgen," hviskede han.
Jeg havde set universets vidundere, -
- men varmen i hans blik, Ia jeg så ham ind i øjnene...
Den havde jeg aldrig set.
Det var hans menneskelighed, jeg så.
Og den var mægtigere end noget i mit kolde rige.
I erkendelsen af hans medfølelse, erkendte jeg min egen.
Jeg skånede hans liv.
Han gav mig mit.
Og... Og så gav han mig dig.
Men din bedstefar fandt os.
Hans vrede over mit forræderi fik himlen til at skælve.
Din far og hans hær ofrede deres liv, for at jeg kunne flygte med dig i mine arme.
Hvorfor hader bedstefar mig?
Kubo...
Han hader dig ikke.
Han vil have, at du skal blive ligesom ham.
Blind for menneskelighed, -
- som jeg engang var.
Kun da kan du indtage din plads ved hans side som en del af hans familie.
Kold og hård.
Og perfekt.
Jeg vil aldrig blive som ham.
Det ved jeg.
Han er udmattet.
Det er jeg også.
Jeg putter dig ikke.
Du er såret.
Det er kun en skramme.
Hvorfor fortalte du ham ikke tidligere, hvem du er?
Magien, der holder mig her, bliver svagere.
Snart vil jeg være væk.
Og så vil Kubo være alene igen.
Ikke alene.
Han er Hanzos søn.
Jeg vil gøre alt for at beskytte ham.
Tak.
At vide Kubo har nogen til at passe på ham, når jeg er væk.
Det ville være en god afslutning på min historie.
Din historie vil aldrig slutte.
Den vil blive fortalt af ham og dem, han deler den med.
Og af dem, de deler historien med.
- Og af dem... - Bille.
Pointen er, at din historie vil leve videre -
- i ham.
Hej, min unge ven.
Vil du ikke synge med?
Men hvordan kom du...
- Du er... - Endnu mere blind end dig.
Dobbelt så blind som dig for at være præcis.
Hvilket betyder, jeg ser dobbelt så megen sandhed.
Dette er alt sammen en drøm.
Er det en god eller en dårlig drøm?
Se selv efter.
Min fars fæstning.
Ja.
Den sidste del af rustningen.
Er den der?
Følg den nedgående sol, så finder du ud af det -
- i det sted, der kunne have været dit hjem.
Kræv din fødselsret.
Giv historien en lykkelig afslutning.
Vågn op!
Jeg er oppe.
Nej, jeg er nede.
Væk.
Jeg tror, jeg sov på noget.
Det ubehagelige sværd.
Jeg ved, hvor hjelmen er.
Jeg så den i en drøm.
En drøm?
Det betyder ikke noget særligt.
Jeg drømte, at jeg kæmpede mod et gigantisk skelet med sværd i hovedet.
Det skete faktisk.
Ja.
Bille.
Kom, denne vej.
Jeg ser med mit ene øje, noget der begynder med "S."
- Sne? - Nej.
Snefnug?
- Nej. - Okay.
Sneklædte træer.
Det er ikke noget med sne.
Hvad med "seriøs"?
Skør.
Jeg har det.
Sne.
Han sagde, det ikke var "sne."
Det er en sang.
Det er ikke fair.
Hvordan kan man se en sang?
Man kigger.
Gyldne hejrer.
Det siges, de bærer de afdødes sjæle, -
- og flyver dem derhen, hvor de skal.
Hvad synger de?
Det er smukt.
Mange siger, sangen handler om, hvad der sker, når vi dør.
At vi ikke bare forsvinder.
Gør vi ikke?
Hvad sker der så med os?
Ligesom Kubos papir skifter vi.
Vi forandres, så vi kan fortsætte vores historie.
Afslutningen på én historie er blot begyndelsen på en anden.
Jeg husker dette sted.
Det var her, min far forberedte sin søgen.
Der er noget, jeg ikke forstår.
Hvorfor skulle hjelmen være her?
Kubo!
Slip os fri!
Søster.
Jeg husker, hvordan vi så op til dig.
Du skinnede stærkest af os alle.
Sikke et spild.
Vi ønskede aldrig andet end at være en familie blandt stjernerne.
Vi har vist forskellige definitioner på familie.
Rør ham ikke, din heks!
Og så er der dig, -
- det tyvagtige insekt, som stjal min søsters sjæl.
Hvad?
Det er kosteligt.
I har været sammen i al den tid, og I har ikke indset det?
Du tog hende fra os.
Det er kun passende, vi tog noget fra dig.
Hvor hurtigt de minder sivede ud af dit hoved -
- og slettede alle erindringer om jeres obskøne forening.
Hanzo.
Hvad?
Hanzo?
Jeg... Jeg vidste det ikke.
Nej!
Jeg glemmer, hvad jeg kom her for.
Mor!
Det er okay. Jeg er her.
Far?
Min søn.
Jeg er åbenbart gift med et insekt.
Ja.
Men et samuraiinsekt.
Du er min søgen.
Det har du altid været.
Hanzo, beskyt ham uanset hvad.
Det lover jeg.
Nej!
Flyv hjem.
Kubo? Er det dig?
I må forlade dette sted.
Månekongen er på vej.
Bedstefar!
Det er mig, Kubo!
Jeg ved, du kan se mig!
Hej, sønnesøn.
Det er godt endelig at møde dig.
Så at sige.
Og jeg ser, du har fundet rustningen.
Din mor havde altså en grund til at bringe dig til dette rædselsfulde sted.
Nu ser jeg det.
Det ved jeg, du gør.
Det er sådan, alt dette begyndte. Du så mig endelig.
Det var min fejl. Jeg skulle have lyttet til mine forældre.
Vi ønsker begge det samme.
Du vil tage mit andet øje. Det er, hvad du ønsker!
Ja. Men ved du, hvorfor jeg ønsker det?
Fordi du er gammel og ond og grusom.
Det er lidt hårdt sagt.
Så længe du klynger dig til det fjollede, nytteløse øje, -
- kan du ikke komme op og bo hos mig.
I himlen.
Du er fanget hernede i dette helvede, -
- mens du stirrer med det enlige øje på had og hjertesorg -
- og lidelse og død.
Der, hvor jeg vil bringe dig hen, er der ingen af de ting.
Der er kun dig sammen med din familie.
Hvor du hører til.
Min familie er død.
- Du dræbte dem. - Nej...
De var selv skyld i det!
De vanærede mig og forstyrrede altings orden.
Sådan lyder din historie.
Kubo...
Når du er deroppe med mig, vil du være udenfor historier.
Du vil være udødelig.
Du vil være -
- uendelig.
Nej. Du tager fejl, ikke uendelig.
Alle historier har en ende.
Er det sandt?
Og hvordan ender denne historie?
Jeg dræber dig.
Godt. Er det dit ønske, -
- at kæmpe mod et rædsomt uhyre, som ødelagde dit liv, -
- for at vise dit værd ligesom din fortabte far.
Hvor dødeligt.
Vil du være menneske?
Så del deres svaghed!
Gennemgå deres ydmygelse!
Føl deres smerte!
Dette er enden på din historie.
Se en sidste gang med det enlige øje, -
- se en sidste gang på det sted, du kalder hjem.
Jeg rejser ikke.
For hver forfærdelig ting hernede -
- er der noget langt smukkere.
Min mor så det.
Det gjorde min far også. Jeg ser det.
Selv med kun ét øje.
Så er jeg nødt til at flå det ud af dit hoved igen, -
- ikke?
Hvis I skal blinke, så gør det nu.
Jeg ved, hvorfor du vil have mit andet øje.
Fordi uden det, -
- kan jeg ikke se en anden i øjnene og se deres sjæl.
- Deres kærlighed... - Alt, du elskede, er væk!
Alt, du kendte til, er blevet taget fra dig!
Nej.
Det er i mine minder.
Den stærkeste magi, der findes.
Den gør os stærkere, end du nogensinde vil være.
Dette er minderne om dem, vi har elsket og mistet.
Og hvis vi gemmer deres historier dybt i vores hjerter, -
- så vil du aldrig tage dem fra os.
Men det er det mindste af det.
Hvor er jeg?
Hej, bedstefar.
Hej.
Hvad er der sket med dit øje?
Husker du det ikke?
Nej, jeg... Jeg er ked af det, unge mand.
Jeg har vist glemt min historie.
Kan du hjælpe mig?
Jeg fortæller ham det.
Nej, vi fortæller ham det alle sammen. Vi fortæller ham det, han behøver at vide.
Du er den rareste, sødeste mand, der nogensinde har boet i landsbyen.
- Virkelig? - Ja.
Hver dag går du rundt med et smil og deler mønter ud til børn.
Som mig!
Og gamle kvinder.
Du... Du lærte mine børn at svømme.
Hvad?
Og du giver tæpper til de fattige.
Du er en god mand.
- Du giver mad til de sultne. - Du hjælper altid til.
Du er et glimrende eksempel.
Det viser sig, jeg er ret uselvisk.
Det er derfor, vi elsker dig.
Vi har noget tilfælles.
Vi forguder begge dit barnebarn.
Han hedder Kubo.
Kubo?
Jeg beklager.
Men jeg... Jeg kan ikke huske det.
Tja...
Dit barnebarn er en historiefortæller.
Han kan fortælle dig alle de historier, du har glemt.
Virkelig?
Selvfølgelig.
Hej, mor.
Far.
Jeg ved, mine historier kan blive lidt lange, -
- så jeg vil gøre den her kort.
Jeg er meget taknemlig for, at jeg fik chancen for at møde jer, -
- høre jeres visdom, mærke jeres venlighed, -
- endda spise et måltid sammen med jer.
Dette var en glad historie.
Men den kunne blive meget gladere.
Jeg ved ikke, hvordan reglerne er, eller hvordan det her virker, -
- men hvis der var en måde...
I ved, jeg har stadig brug for jer.
Så jeg kan sige, dette har været en glad historie, eller jeg kunne føle det.
Vi kunne alle føle det.
Så kunne vi afslutte historien.
Sammen.
Slut.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!